Немога да си представя времето, когато можеше да отидеш в склад, пълните рафтове,
и можеш да си купиш всичко, което ти е нужно - Да.
Ако останое без паста за зъби, копуваш си някоя.
- Опитай това.
Печена сода и ментово масло. Това е номерът.
- Мерси.
Не разбирам всички тези неща за икономическата криза.
Имаме този огромен недостиг на паста за зъби, до сега можеше да си купиш ментово масло.
- Ако познаваш правилните хора.
Как се пише, ъ... "poly-merase"?
P- o-I-y-m-e-r-a-s-e.
Освен, ако не се изговаря "polymer-aze" със Z както "ензим", това е нещото,
отговорно за дублирането на ДНК молекулата,
позволявайки на олигонуклеотидните капсули да съединят разделените молекулярни низове.
- Tи си идиот. - Над какво работиш?
- Имам ангажимент към японския доктор, който продава вестници в града.
"Генно модифициране", "Манипулиране ядрото на рибо-нуклеиновата киселина".
Не ме питай какво означава всичко това. Всичко което знам е,... че ще ми плати.
- Отлично. - Всъщност, това е донякъде глупав.
Този доктор, името му е Танака, взема бебета родени 3 месеца преждевременно.
Детето има коефициент на интелигентност колкото на броколи.
Доктора рабооти с него. Шест години по-късно, то е гений.
Не е ли сладък?
Те са го излекували, чрез сливане с гени, след като се е родил?
Предполагам.
- Може ли да го погледна? - Стига да не закъснея за конференцията.
Ще те покрия.
- Там горе ли е конференцията? - Нямам избор.
Много лошо. Надявах се, че ще отмъкнем няколко кърпи.
Ако някой ме покани на един душ, ще видя какво мога да направя.
Има ли някой вкъщи?
Логан!
Логан.
- Здрасти. - Здрасти.
Не чуваш ли или нещо друго?
Всъщност, една от моите способности, която е все още непокътната. Просто мислех.
Имащ онзи вид "Имам нужда от услуга".
Всеки път ли? Имам впредвид, това ли е единствената причина да идвам?
Има конференция в хотел Steinlitzl.
Учен, д-р Танака, представя статия за генетично проучване.
Да, мисля, че... чух нещо за това.
- Искам да я проверя. - Имаш благословията ми.
- Това е едно от тези неща, където не можеш просто да влезете от улицата.
Трябва да имам покана. - Ще видя какво мога да направя. Защо искаш да отидеш?
Четох статията на този човек. Той твърди, че може да лекува като променя гените.
- Мислиш ли, че може да ти помогне с твите кризи? - Струва си да опитам.
Знаеш ли, защо не слезнеш с мен.
Д - р Танака казва, че ако използуваш генетичните хелиографски копия на тялото, то може да се проектира отново
Ако той е на етажа, щеше да отидеш веднага.
Макс, достат трудно е да се занимаваме с това тук и сега.
Ти искаш да слушаш празни надежди, които Д-р Филгуд пробутва, бъди ми гост,
просто не ме замесвай в това, OK?
- OK. Бях просто... - Просто недей.
Ще ти се обадя, ако размисля за конференцията.
- Как беше уикенда на всички? - Добре, добре.
Говори за себеси. Синди оригиналът имаше трагична съботна нощ.
На края трябваше да сритам моето приятелче
- Крисет? - Провери.
Пихме по няколко бири, играхме билярд.
- Сестрата се понапи, правеш каквото и изнася. - Не са ли обикновено всички жени бисексуални?
- Идиот. - Аз мога да живея с бисексуален.
Не е перфектно, но тя ще е по средата.
Но от друга страна захарчето ми казва, че има тази голяма връзка с друга мацка,
която свърши зле, така че сърцето и е разбито.
За това сега... тя се е обрекла на безбрачие.
- Защо ще си бисексуална, ако си ерген? - Благодаря ти.
- Значи сега и двете сърца са разбити. - Да, но всичко е добре.
Нищо не е добре! На нея ще и е добре, а мен ме тресе.
Всичко се развива според волята на Висшестоящия, не по твое желание, сестро.
Както и да е.
Но може да искаш да я напиеш наистина.
Ще трябва да изляза следобяд. Спешен случай.
Да, добре.
Мокра съм и измръзнах. Имам треска. Пипни ми челото.
Не, благодаря. Вземи си бележка от доктора.
Може ли да ти ползвам телефона... моля?
Само не дишай на него.
- Здрасти. - Присъединих те към поканата на пресата.
Ти си Рейчъл Гласар от списание "Граници на Биотехнологията".
- Ще я оставя с пропуска, ако не съм тук. - Благодаря.
Извиняваи, че се държах грубо по-рано.
Не е голяма работа.
Здравейте. Рейчъл Гласър, д-р Танака.
Приятно ми е да се запознаеме. "Граници на Биотехнологията"
- Извинете.
- Как сте? - Любопитна съм.
Нали знаете, че когато преподрждате нуклеотидите, винаги завършвате с един свободен интрон?
Не сте ли мислел, че използването на плазмиди може да измени новата основна двойка вектори
направо в кодовата последователност, нали това няма да се случи?
Един грешен интрон може да обърка всичко.
Интересно. Никога не съм се замислял за това.
Дами и господа, моля заемете местата си.
Моля да ме извините. Може би можем да поговорим по-късно.
Да. Това ще ми хареса.
- Какво правиш тук? - Не ме познаваш.
Името ми е Рейчъл Гласър. Аз съм журналист.
- Не ме питай как се озовах тук. - С богатия си приятел, очевидно е.
- Той не ми е приятел. - Да, да.
Това не е точно твоята компания.
Ще започваме ли?
Това е Джъд Тачър при раждането. Той тежеше просто трите и половина фунта
Нуждае се от кислород, защото белияте му дробова са недоразвити.
Той нямаше гълтателен рефлекс, затова е хранен интравенозно.
Беше пристрастен към кокаин.
Майка му е била арестувана за употреба на наркотици и проституция,
без да може да си позволи най-основните грижи за здравето.
Джъд се насочваше към ранен и неоплакан гроб,
Докато нашата фондация се намеси и пое грижите за здравето на детето.
Ние започнахме интензивен курс на хирургическата, фармакологична и генетична намеса.
Резултатите бяха насърчителни.
Това е Джъд на две години и шест месеци.
Това е Джъд на четири години.
А това е Джъд сега.
Живо доказателство, че няма никакви граници, които човешкото тяло неможе да постига
с правилното трениране и околна среда.
Здравейте.
Надяваме се, че сте намерите информационните брошури.
- Здравейте, Д-р Танака. - Здравей, Джъд.
Защо не ни изсвириш нещо?
В Мантикор, Лайдекър ни каза нещо. "Няма граници. "
Умът може да измисли, а тялото може да реализира,
с правилното трениране.
Само ние можехме все още да бъдем застреляни и убити като Ива,
да гладуваме до смъртта, или дори да се давим.
Аз често се чудих защо просто не го спряхме.
Ние бяхме по-силни, по-бързо. Всеки един от нас можеше да му счупи врата, преди да резбере
Но бяхме твърде уплашени, и той го знаеше.
Заето ли е това място?
Не.
Нали не си тръгвате?
Д- р Танака едвам драсна повърхностно. Вероятно не получихте своята история.
Моля?
Казах "Нали не си тръгвате? Вероятно не получихте своята история."
- Не. - Това е удивително, нали?
Да си мислим, че можем да поправим грешките на природата
Да.
Доналд... Лайдекър.
- Рейчъл Гласър. - Граници на Биотехнологията.
Немога да кажа, че съм чувал за него.
- Ново е. - Ще трябва да го проверя.
Приятно ми беше да се запознаем. Извинете ме.
- Макс? - Рейчъл е. Казах ти.
Правилно. Добре ли си?
Да. Защо?
Онзи мъж засегна ли те?
Какво?
Трябва да внимаваш с по-старите. По-малко тестостерон и повечко чар.
Но това е всичко за да бие гонгът. Ще се обзаложиш ли?
Не е възможно.
- Никога преди не е писал музика.
Това ли е вашата специалност? Генетика?
Направих някои работи в областа.
- Наистина? - С деца, талантливи деца.
- Колко чудесно. - Ръководех ги възможно ний-добре.
Но глвно им предоставих структора, в която могат да процъфтят.
- Трябва да е било предизвикателство. - О, беше.
Те винаги са интелигентни, но им липсва дисциплина.
Можеби са достатъчно умни, за да помислят за себе си.
Те все още са деца. Не винаги правят всичко в свой интерес.
Какво мислите за всичко до тук, конференцията?
- Трудно е да не се впечатлиш.
- Рекомбинационната технология на Танака е революционна. Ето защо съм тук.
Децата, с които работя... генетичните им аномалии ги правят надарени,
и също така ги правят дефектни.
Срещали ли сме се преди?
- Не мисля.
- Изглеждате ми ужасно позната.
- Често ми го казват.
Дами и господа, моля посрешнете отново Джъд Тачър и д-р Юкио Танака!
Благодаря. Много ви благодаря.
Джъд е необикновено момче, единствено творение,
чийто живот е кулминацията на десетилетия на генетични проучвания.
Джуд е също така Пратеник, носещ добри новини на всеки един от нас.
Ще попитате "Как?".
Вие, господине! Бихте ли станали?
- Me? - Да. Виждам, че носите очила.
Да.
- От колко време ги носите? - Няколко години. Беше добре докато бях на 43.
После неможех да живея без тях.
- Знаете ли защо е така? - Не съм офталмолог,
но мисля, че е заради втвърдяването на лещата,
която не работи както трябва.
- Точно така.
Сега, ако ви кажа, че това което казахте е било вече написано в генетичният ви код?
И, че ако аз... го изрежа от тук,
присадя го тук, и използвам малко от собствената ви РНК за да съединя присадката,
ще може да изхвърлите очилата си?
- Вие ще сте моят герой. - Благодаря ви. Можете да седнете.
Същата тази технология ни позволява да третираме и лекуваме много по-тежки състояния,
като вродена слепота, глухота,
дори сериозни неврологични състояния, като Алцхаймер, Паркинсън, епилепсия.
Всички те могат да бъдат поправени от манипулация на генетичният код.
Незначително преработване...
Всички да запазят спокойствие. Ние сме движението 22-ри Май.
Какво правите?
Ние сме движението 22-ри Май. Тук сме, за да освободим момчето.
Стой спокойно и няма да те нараним.
Вземи това. Скрий го. Няма да те търсят.
Довери ми се.
Не. Няма да нараните момчето.
- Пусни го. - Не.
Макс...
Добре ли си. Ела с мен.
Слизаме. Докарайте вана.
Не е възможно. Охраната на хотела блокира входа. Евакуираха мястото.
Блокирайте асансьорите, запечатайте шахтите. Никой да не се качва или да слиза от етажа.
- Всички на пода! Веднага! - Направете го!
Хей! Никакво каране вътре.
Това е което обърква всичко. Няма уважение.
- Какво ядеш? - Домат с цикория и крес.
Как стана тока, че не виждам никакви домати, цикория и крес?
Къде ще намери тези неща, дори и да можеше да си ги позволи?
Прекъсваме предаването, за да ви съобщим горещите новини.
Това е хотел Сейнлиц, където въоръжена групировка,
позната като движението 22-ри Май,
щормува провеждащата се там научна конференция
Полицията пристигна преди малко и се зае...
Твърде много негативизъм в целия свят, човече.
Което обяснява защо Джа иска от нас да гледаме нещата от по-високо,
както вие вашето угощение.
- Хербал, за нас единственото нещо, което можем да правим е да си измисляме салата, но това е толкова истинско.
- Не, не. Същото е, нали разбираш, да знаеш, че всичко ще е наред през цялото време.
- Да бе, да. Някой ще й взриви задника, и това ще е наред?
- През цялото време.
Обичам те като брат, братле, но това е просто смахнато.
Неясно е, но виден учен...
Думите "Бип-бип-бип", значат ли нещо за вас, бе хора?
Движението 22-ри Май е взело името си от рождения ден на терориста Тиодор Казински,
Известно като UNABOMBER, който за три десетилетия в късният 20-ти век
водеше буйна кампания...
Логан! Трябва да видиш това.
...чийто основател Джон Дариъс провизгласи като "призив за въоръжаване... "
Джон Дариъс. Интервюирах го преди няколко години.
...взриви биологична лаборатория, ТВ станция...
В момента получаваме неофициална информация...
Къде е това?
Хотел Стейнлиц.
Макс е там.
Не искаме да нараним никой. Съдействайте ни и всичко ще бъде нарад.
- Всичко, което искаме е да освободим момчето. - Да освободите него? От какво?
От вас и вашия каприз. Той е афиш за вашето морално фалирало техно- състояние.
А вие какво ще правите с него?
Ще му даем дом, семейство, където ще живее като истинско човешко същество.
Ще издига лозунги и ще разстрелва хора.
- Това момче е семейството ми. - Той е ваш лабораторен плъх.
Полицията. Обажда се, за да преговарят.
Тук е Джон Дариъс. Ние сме 22-ри Май. Въоръжени сме и държим 35 заложника.
Дедектив Сънг, Сиатълска полиция.
Ако опитате нещо, или се доближите до сгрдата,
заложниците ще умрат. Разбрахте ли?
Разбрах.
Искаме транспорт и безопасно преминаване за нас и детето известно като Джъд.
Ако не изпълните исканията не, ще убиваме по един заложник на всеки час.
За това, което искате ще ни е необходимо повече от час.
Първият час вече изтече.
Терънс.
Джуд, бъди храбър.
Просто се опитват да ни сплашат. Няма да го убият наистина, нали?
- Какво правите? - Просто ще ви покажем града Докторе.
Не!
Не, не, не!
59 минути. След това друг ще го последва.
Ако тя е гореща, какво ще прави Синди Оригиналът?
Чакай, за да видиш дали е свободна?
Ако ще е, ще е.
Слушайте Дорис Дей ето тук!
Хей, Стейнлиц е там долу.
- Е, и? - Ами нека погледнем.
Може би ще хванем някой изхвърлен или нещо друго.
Някой трябва да сигурен, че няма да се забърка в беля.
Виждаш ли това? Сега дори не се и опитвай да ми казваш, че всичко е наред.
През цялото време.
- Не, това е лошо. Без съмнение - Да, лошо е.
Ако всичко това е наред
и потвърждаваш, че това, което се случва е лошо,
- Да не искаш да кажеш, че злото е добро? - Да. Сега ме разбра.
Трябва да прощаваш за залините, нали така? Но обичаш въпреки това.
Трябва да смените темата. Замъглява ви ума.
Трябва да се съглася със Синди Оригиналът за това, Хъбал.
И нямам странна, каменна логика. Човека изглежда доста мъртав.
Мат! Дедектив Сънг!
- Трябва да поговорим. - Всичко е наред.
Мой приятел беше на конференцията.
- Няколко са изведени в началото. Как се казва? - Гласър. Рейчъл Гласър.
Не е записана. Съжалявам.
- Кой ръководи шоуто тук? - Военните командват.
Човекът от 22-ри Май, Дариъс, познавам го. Може би ще мога да помогна.
45 минути. Ще чакат да убият някой друг ли?
Дай ми пистолета.
Внимателно.
Всичко е наред.
От къде познаваш този клоун Дариъс?
Интервюирах го за една история преди години, и не е клоун.
Той е сериозен и много опасен.
Ако го изкарате, ще ни спестите много неприятности.
- Аз съм журналист, а не полицай. - На път сте да станете.
Нуждая се от ETA за тези снайперисти.
- Часът изтича, сър. - Защо се бавите толко?
- Позволете ми да говоря с него. - Вие нямате нищо общо с това.
А вие не се различавате от човекът, който държи невинни хора.
- Като войник, сте всичко, което той презира. - Като войник, ще си свърша работата.
- Може би ще преговаря. - Неможе да преговаряте с терористи.
- Мога да му предложа, да предам посланието му. - Искате да му дадете по-голяма публика?
И аз и вие искаме едно и също нещо. Да освободим заложниците.
Как ще убиваме по човек на всеки час? Не съм се съгласявала с това. Това е лудост.
- Питаш ли ме? - Да.
По-добре е, ако ми се обаждате, за да ми кажете, че транспорта е готов.
Г- н Дариъс, тук е Логан Кейл.
Логан Кейл? Не сме се виждали от доста време. Как се забърка в това?
Това не е важно. По-важна е безопасността на вашите заложници.
Имате 33 минути или ще останат с един по-малко, за когото да се тревожите.
Трябва да ти е ясно, че това не е полицейска операция.
Замесени са военните, а те са много нетърпеливи да си свършат работата.
Това не ме изненадва. Те ни преследват от десет години.
Тогава знаеш, че просто чакат причина, за да влязат и да ви изкарат.
Ако го направят, ще имат доста мъртви заложници в ръцете си.
Докато не те хванат, не мисля, че ги е грижа.
Нищо по-добро от публично клане, за да се раздвижи общественото мнение.
Хората трябва да знаят Какво те причиниха на тази страна,
на човешката раса, на цялата планета.
В кой век живееш, Дариъс? Никой няма да чуе за това.
Твоето мъченичество, няма да се е случвало никога в историята.
Това ли е, което искаш? Защото не трябва да е по този начин.
Ако гарантираш безопасността на заложниците, Мога да ти помогна да предадеш посланието си.
Как?
Имам връзки, които ще разкажат историятати и никой няма да ги спре. Имаш думата ми.
Но първо... трябва да освободиш заложниците.
Няма начин. Те ще щурмуват сградата на секундата и ти го знаеш.
Защо да не покажем на света, че си по-милостив от враговете си?
Освободи жените и децата.
Ще си помисля.
Добър опит, но няма да проработи.
Ще видим.
- Добре ли си? - Жаден съм.
Хайде. Да проверим дали ще ни позволят да вземем някаква вода.
- Той е добър малък войник. - Той е изплашено дете.
Страхът не постига нищо. Надявам се, да е научил вече на това.
Значи на това учите тези деца? Да се държат така, все едно че нищо не се е случило?
Сядай!
Изглеждате, че сте били наоколо в дните преди пулсът.
Родителите ви са ви довели да посетите приятелите си,
авто базата, футболните мачове, училището по изкуствата.
Наистина ли мислите, г-це Гласър, че детството ви,
ви е подготвило за живота, който трябв да живеете сега?
Детството ми не беше точно като това.
В известен смисъл... пулсът имаше някои положителни аспекти.
Закали светът, подсили биологичните видове.
- Доста суров поглед нат нещата. - Не е суров. Реалистичен.
Не може да твърдим, че светът се движи от любовта. Оцелява заради естествения подбор.
Да, той е всичко за оцеляването.
Надявам се, че момчето ще се измъкне от всичко това невредимо.
Надежда? Това е странна дума за човек с вашите разбирания.
Анахроничен... език.
Искаше ми се да можех да говоря дигитално.
Въпросът е, че ще е срамно да гледам как работата на Танака отива на вятъра.
Исках да наблюдавам момчето в моето собствено проучване.
Може би трябва да направите нещо с този пистолет, преди някой друг да бъде убит.
Твърде рано е тактически.
Нещата ще се влошат... преди да се подобряват.
Дайте ми Кейл.
Логан Кейл.
OK. Ще видя какво мога да направя.
- Аз влизам, а той пуска жените. - Ами останалите заложници?
Иска транспорт до пистата, преди да ги предаде.
Няма начин.
Нека стъпваме едновременно. Нека да вляза и да говоря лице в лице с него.
Трябва да си наясно с две неща:
няма да изпълняваме сделките които правите и немога да гарантирам безопасността ви.
Не ви и моля за това.
Заради това, че се борим за човечеството, ще направим жест на човечност.
Жените са свободни да си вървят. Ще бъдете придружени до лобито.
Никакви игри, ще бъдете застреляни.
- Ще го вземем с нас. - Не, няма.
Тогава ще остана с него.
Не мисля така.
Хайде, Джъд.
Движете се.
- Това не беше ли...? - Да. Ще отида да го поздравя. Не казвай.
Отново се срещаме.
Злополука? Или си си завирал носът където не е трябвало?
Нещо такова.
Не мислиш ли, че си си научил урока.
Не мисля.
- О! Глезенът ми! - Продължавай.
Аз ще се погрижа.
Мисля, че го навехнах.
- Ето. - Вие сте истински джентълмен.
Много жалко, че аз не съм дама.
Много храбро, да предложиш себе си на мястото на дамите.
Старомоден съм.
Също и малко луд,
сам да се забъркаш в това.
От тук! Бързо, бързо!
Хайде!
Ако някой стреля, действайте.
Въздушни части, запазете позиции. Чакайте моята команда.
Какво по дяволите!
Кендра!
- Изглежда, че е добре. - Макс е все още там.
- Правилно ли чух? - Макс е вътре?
Това е лошо. Много е лошо.
"Всичко е наред" излезе през прозореца, когато някой когото познаваш е в беда.
Това е опасна зона. Моля качете се в камиона.
Дариъс, влизай.
Какво става, по дяволите?
Убиха някой от моите хора. Войници превзеха покрива.
Думата им не значи нищо.
Нито дори твоя живот. Отведете го.
Срежи въжето.
- Добре ли си? - Как си?
Какво правиш тук?
Аз щях да те питам същото. Дойдох да те измъкна от бедата.
Какво си мислиш?
- Трябва да си ми благодарна. - Да съм ти благодарна?
- Щеше да паднеш, ако не бях аз. - Ти щеше да си още вътре, ако не бях аз.
- Забрави. - Няма значение.
- Трябва да спася детето. - Просто отиди да спасиш детето.
Пълен пробив. Пълен пробив.
Влизаме веднага, след като всички групи са в позиция. Чакайте моята команда.
Може би трябваше да дадем на Дариъс повече време.
Той няма време.
Ами заложниците?
Те са заменими. Ще покажем на тия идиоти кой командва.
Какво искаш да кажеш с това, че е избягал? Та той е в инвалидни количка.
Провери това.
Направиха своя ход. Да излизаме.
Вземи заложник.
Мен ли търсиш?
Добре ли си?
Джъд.
Какво ще се случи с мен сега?
Всичко е наред. Повече не е нужно да си смел.
Нека всички излязат. Всичко е наред.
Екип Алфа, влезе!
Екип Браво, влезе!
Хей!
- Хей! Какво правите? - Разпитваме арестувания, сър.
Според законите на тази страна, той има право на процес.
- По този начин искате да му покажете обвиненията ли - Не, сър.
Искате да уроните афторитета на вашата армия с безразсъдното си поведение ли?
- Не, сър. - Нито пък аз.
Проблемът е разрешен.
Един от заложниците е малко момче на около седем години.
- Виждали ли сте го? - Не, сър. Не е записано, сър.
Благодаря, пехотинци.
- По-добре махни детето от тук. - Благодаря ти, че си заложи врата.
По този начин поне той няма да свърши в сиропиталище.
Или в ръцете на Лайдекър.
- Грижи се за момчето ми. - Той ще бъде добре.
Тези хора са свободни да си вървят.
Макс!
Добре ли си, захарче?
Просто си държах главата наведена и оставих на мъжете да се оправят.
- Всичко е наред. - Да. Всичко е наред.
- През цялото време. - През цялото време.
Хей.
Хей, самата ти.
Поръчвам си нова инвалидна количка. Търся такава с реактивен двигател.
Благодаря ти, че освободи момичетата днес. Включително и мен самата.
Върна се обратно и се хвърли с главата на долу Тази сграда беше висока и отдалечена.
Просто се грижа за билета си за ядене. Колко хора могат да се готвятят и спасяват светът?
Значи... това беше Лайдекър.
Да.
Моят собствен частен антихрист.
Много близък и личен.
По-дребен е отколкото си го представях.
- Имаме ли идея защо беше там? - Точно като мен. Търсеше отговори.
Той каза, че всички неговите надарени деца, сме повредени.
Пристъпите?
Имах чувството, че говорехме за нещо много по-лошо.
- Аз му спасих живота. - И за това мисля, че си специална.
Той щеше да му пусне куршум в главата.
Всичко, което трябваше да направя, бе да стоя там и да не правя нищо
и щях да зачеркна Доналд Лайдекър от списъка с нещата, които ме тревожат.
Проявила си тактическо преимущество пред врага си?
Щеше да е толкова разочарован, ако знаеше.
Колко е отвратително това?
Но поради някаква причина, неможех да позволя това да се случи.
- Нямам представа защо. - Живота е добър, убийството лошо?
Не съм на този принцип.
Лайдекър е единствения човек, който знае какво става с този каприз на тялото ми.
Така или иначе, този баркод има крайна дата.
Предполагам, че неможех да му позволя да умре с тази тайна.
Каквото и да е, ти трябва да го разбереш.
Факт е, че ти спаси живота на мъжът.
- Лош мъж. - Това все още е добро.
Не съм толкова сигурна.
Знаеш ли какво наистина ми е неприятно?
Имах шанс да отмъкна няколко кърпи от хотела, но аз тотално го пропуснах.
Следващия път.
Да. Следващият път.
Превод: James2003